Новото утро, което най-накрая открихме
IceFanSubs
представят
бива възпрепятствано от миналото.
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Това, което преследвахме не беше бъдещето,
Редакция:
KiMiTo
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
а миналото пълно с разкаяния.
Безкрупулните спомени няма да спрат да си играят,
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
те няма да ни простят за изминалото време.
Време е безмълвната сълза
Поздрави за всички наши фенове!
да се стече по уморената ми буза.
Този дъжд ще спре ли някога?
От доста време съм измръзнал от него.
Защо дъждът продължава да ме затрупва?
Чудя се, дали може да ме прегърне.
Днес отново вали дъжд;
Безкрайно се сипе, не знаейки що е край.
Ние бавно се приближихме един до друг, за да споделим топлината си
под чадъра, който ти нежно протегна над мен.
Полковник...
Няма нужда... да правите човешко преобразуване.
Ще го направиш, нали, Мустанг-кун?
Сега!
Ще го направя. - О, значи ще го направиш?
Ще направя това, което ми каза, лейтенант. Няма да правя човешко преобразуване!
Значи ще я изоставиш? Колко жалко...
Да я изоставя ли? Това е последното нещо, което искам да чуя от някой, който използва
тези момчета като пионки.
Сигурен съм, че те са радостни от факта, че са мои пионки.
Те бяха изоставени от родителите си и щяха да умрат много отдавна, ако не бях аз.
Аз им дадох храна и възможно най-високото образование.
А също им дадох и причина, за да живеят. Те са ми много благодарни.
И точно затова падна в капана на врага си.
Какви ги-
Изчезна?
Епизод 59
Загубена светлина
Е, благодаря ти.
Успях да те заловя благодарение на глупостта ти.
П-Пусни ме!
Побързай и освободи всички!
Иначе... !
А-Аз съм единственият доктор тук, който може да използва алхимия!
Ако ме убиеш, онази жена със сигурност ще умре!
Не разбирате ли?!
Звучите доста глупаво, докторе.
Философски камък...
Махни се!
Лейтенант!
Дръж се! Лейтенант, отвори очи!
Лейтенант...
Лейтенант... ! Лейтенант!
Добре ли си?!
Ако взема това...
Не умирай! Дръж се, лейтенант!
Това е по-важно! Остави това на мен.
Лейтенант!
Спрях кървенето.
В момента тя има нужда от доктор. - Длъжник съм ти. Благодаря.
Полковник, съжалявам... - Не говори. Трябва да си почиваш.
Благодаря ти, че разбра погледа ми.
Все пак се познаваме доста добре. А и ме гледаше така, сякаш искаше да кажеш:
"Ще те убия, ако направиш човешко преобразуване."
Това беше последният, нали?
Благодаря, че ни спасихте, момчета. - Няма нужда, не се тревожи за това.
А, да! Философският камък!
Кинг Брадли.
Раните му не зарастват... ?
Отдавна не сме се виждали, Мустанг-кун.
Наистина е така.
Изглеждате много по-ужасно от преди.
Брадли, на ти това!
Бях сигурен, че ще направиш човешко преобразуване...
...ако някой скъп за теб човек бъде ранен пред очите ти.
Така е, вероятно щях да го направя.
Но има хора на моя страна, които ме спират от това да правя грешки
и ме насочват към правия път.
Точно когато започнахме да си мислим, че хората са жалки същества, които никога
няма да се поучат, те ни изненадаха, като победиха повечето от нас,
еволюирайки толкова бързо. Хората просто са...
...толкова непредвидими, че се вбесявам.
Какво има?
Той е точно под нас... Дълбоко под нас.
По дяволите, няма да ви позволя да му попречите!
Предай се, старче. Ти си вече-
Джерсо!
Дръж се!
М-Махайте се оттук... !
Лошо.
Нещо наистина страховито приближава.
Погрижи се за лейтенанта.
Полковник!
Б-Браво, Брадли.
Добре съм те отгледал-
Полковник Мустанг, ти си петата жертва.
Петата и последната.
Пак ли?
Защо днес е толкова шумно, по дяволите?
А, слънчевото затъмнение започва.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Наистина не исках да използвам този метод,
но времето наистина ни притиска.
Ще те принудим да отвориш вратата, полковник Мустанг.
Със сигурност няма да... - Няма значение, дали искаш или не.
Алхимията, свързана с човешкото преобразуване е била усвоена от Прайд.
Той притежава структурната формула.
Аз ще го задържа. Ти се отдръпни, Рас.
Сега съм любопитен какво ще вземат от теб.
Полковник! - Не! И ти ще бъдеш погълната!
Полковник!
Преобразуването е завършено.
Цайсатото старче?
Къде е полковникът? - Не се тревожи.
След малко трябва да пристигне при баща ни.
Но наистина не мога да гарантирам, че няма да има физически дефекти.
Както виждате - аз съм фатално ранен.
Кой ще бъде този, който ще стане известен с това, че е победил фюрера на Аместрис?
Дали ще бъде химера? Чужденец? Подчинен на Мустанг?
Или може би всички заедно ще ме победите?
Какво... ?
Защо имам чувството, че нямаме шанс срещу едно ранено старче?
Там... Точно под онази дупка.
Цайсатият старец започна да говори някакви глупости, когато Мей каза,
че има някой под нас. Каза нещо от сорта, че няма да ни позволи да му попречим.
Явно не искат да слезем по-надолу.
Значи това трябва да е центърът. - Да.
Усещам огромно струпване на енергия под нас.
Значи...
Полковник!
Той е петата жертва, татко.
Искаше ми се да ги съберем и петте,
Добре ли си, полковник?! Полковник!
Дръж се, полковник!
но Алфонс Елрик все още не е дошъл на себе си.
Добре ли си, полковник?! - Метален... ?
Къде сме, по дяволите?
При големия бос.
Какво стана, полковник?
Попаднах пред огромна врата в някаква си бяла стая...
Врата?! Не ми казвай, че са взели нещо от теб?!
Не, имаш си всички крайници...
Учуден съм, че можеш да ме видиш, след като тук е такава тъмница, Метален.
Какви ги говориш-
Твърде е тъмно, за да видя нещо.
Светлината... Къде е светлината?
Н-Няма начин...
Значи си си загубил зрението. Колко удобно.
Ако трябва да бъдем честни, ти имаш най-проблемната способност
от всички алхимици,
затова ще е най-добре за нас просто да стоиш на едно място.
Полковник...
Направил си човешко преобразуване... ?
Метален. Наистина ли мислиш, че бих направил нещо подобно?
Принудихме го да отвори вратата.
Резултатът е най-важен.
Въпреки че полковник Мустанг беше най-трудният ни противник,
сега вече е напълно безполезен в битка. - Истината е жестока.
Някои се опитват да съживят мъртвите, за да почувстват майчината топлина отново.
Един остана без крака, на който стои и му беше отнет единственият брат.
Друг се сбогува с тялото си и вече не усеща никаква топлина.
Жената, която желаеше мъртвото й дете да получи тяло, вече не може да има деца.
А сега един, чийто очи гледаха към бъдещето на страната, вече не може да гледа
и никога повече няма да разбере какво вещае бъдещето.
Той даваше на хората нещастие, за да ги пази от гордостта.
Той е това, което вие хората наричате "Бог".
Истината.
Как пък не!!!
Ние, които действахме по свое желание, го заслужаваме.
Но някой, който не е искал да направи преобразуване... да загуби зрението си,
и ти твърдиш, че това е заслужено?
Истината е твърде нелогична, за да я приема!
Искате да попречите на татко?
Какво е истинското ти име?
Нямам име.
Унищожих го.
Какво съвпадение.
И аз не знам истинското си име.
Битка между две безимени същества, това ще е доста забавно.
Мей!
Ето го.
Как смее да прави дупка на покрива на дома ми...
Сега изглежда различно, но съдейки от аурата му... !
Ти си безсмъртният лидер, нали?
Алфонс-сама?! Какво се е случило с него?!
Не знам. Просто не иска да се събуди. - Не може да бъде...
Алфонс-сама! Алфонс-сама!
Моля те, събуди се! Алфонс-сама!!
Това е...
Това е... моето тяло...
Очаквах те.
Добре дошъл.
Каква е тази тънка ръка?
Кожа и кости съм.
Едва стоя на крака.
Аз...
Няма... !
Няма начин да се бия с това тяло!
Всички дават всичко от себе си!
Не искаш да се събереш с мен?
Естествено, че искам! Аз... мечтаех да си върна тялото!
Но...
Не сега.
Няма да мога да се бия така!
Не и с това тяло...
Искаш да се върнеш от другата страна? С това тяло ли искаш да отидеш?
Ако е така, няма да те спирам.
Съжалявам. Ще се върна отново.
Потрай още малко! Със сигурност ще се върна!
Със сигурност, обещавам ти!
Ал!
Добре ли си, Ал?!
Алфонс-сама! - Ал!
Учителко.
Бате.
Мей! Чакайте, къде съм...
За да помогнеш на приятелите си, ти остави тялото,
което толкова много искаше да си върнеш. Душа моя, доста си се променила.
Горд съм, че аз съм този, който те носи. Но това, че се върна, може да доведе света
до нещастие, Алфонс.
Това...
...ви прави петима.
След всеки изминал ден
си обещавам, че никога повече няма да плача.
Но дори когато бях обградена от болката,
имаше нещо, за което не можех да си простя.
Никога няма да успея да върна онези дни,
все още съм безсилна.
Гледам как спомените изчезват един по един;
спомени, от когато ти беше още с мен.
Искам да стана по-силна, отколкото съм сега,
за да може гласът ми рано или късно да те достигне.
Ако вятърът спре
по средата на дългото ми пътешествие,
ще погледна небето, за да те потърся.
Отвъд разсъмването, лъч от светлина сияе свободно.
Дъга се разстила по небето.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 60: Окото на Бог, Вратата на Земята.
Епизод 60
Окото на Бог, Вратата на Земята
Светът ще бъде погълнат от тъмнината.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu